Laiko esmė rašė:Todėl laiką, negalima vertinti kaip objektyviai egzistuojantį, ir negalima vertinti linijiniu būdu: kaip ateitis – praeitis, kaip spiralę ar apskritimą ir panašiai. Laiką negalima vertinti ir kaip materijos sudėtinę. Visi laiko vertinimai liečia vien vyksmą ir konkrečius įvykius.
Klaidinga nuostata, kad negalima vertinti objektyviai. Objektyviau už laiką nieko nėra. Žodį "nėra" reikia būtent suprasti kaip laiko funkciją apibrėžiančią viso ko kito buvimą ar nebuvimą. "Egzistuojantis", "yra" irgi yra laiko funkcijos. Taigi laikas apsprendžia ar yra kas nors ar nėra, egzistuoja ar - ne. Ir laikas yra pats objektyviausias objektas koks tik gali būti, nes nepriklauso ar jį kas kaip nors matuoja/vertina ar - ne. Laikas tikrai nėra nei tiesė, nei spiralė, nei dar kas nors, nes tai yra daiktai apsprendžiami laiko, o ne jie apsprendžia laiką. Taip - laikas nėra materialus, kaip ir sakiau, bet jis ir tik jis nusako ar yra kokia materija išvis. Taigi - laikas yra pirmiau ir objektyviau už bet ką kitą šioje Visatoje (net manant kad yra daugiau visatų - visose visatose). Laiko vertinimai yra visai kas kita nei pats laikas, nes vertinimai yra vertintojų ribotumo t.y. taip pat priklausomybės nuo laiko pasekmė. Vertinimai yra sutartinis dalykas ir ar jie vertina vien vyksmą, ar konkrečius įvykius - tik susitarimo reikalas, niekaip neįtakojantis laiko, t.y. neįtakojantis laiko objektyvumo. Paprastai tariant - tai, kad turi pasidaręs liniuotę su tam tikromis padalomis, nereiškia, kad viskas yra padalinta pagal tos liniuotės padalas. Pasidarysi kitą - bus kiti matavimai, bet tai niekaip nepakeis matuojamo objekto.
Nežiniukas rašė:O priežastingumo principas taip pat "nepagamina" jokio laiko
O kur aš sakiau, kad "gamina"? Priežastingumo principas tėra tik mūsų subjektyviai suvokiamo laiko pasireiškimo būdas. Ką pasirinksi priežastimi - kiekvieno asmeninis reikalas, bet priežastis niekada nebus prieš pasekmę. Tai yra objektyvu, o ne subjektyvu. Mes tik taip prisitaikom prie realybės. Taip yra visur.
Laiko esmė rašė:Pati priežastis yra apribota dėl vyksmo baigtinumo ir per vyksmo baigtinumą išsenka savo esmėje. Taigi, laikas yra vien vyksmo ar konkretaus įvykio veiksmingumo skaičiavimo metodas.
Priežastis niekuo neapribota. Pvz. Nužudytas žmogus - priežastis. Ji tęsiasi iki begalybės. Pasekmių skaičius ir ilgis irgi neapibrėžtas - begalinis. Jeigu priežastis būtų apribota, vadinasi žmogus turėtų po kažkiek laiko jau nebūt nužudytas. Bet tai juk nesibaigia. Nesibaigia ir pasekmės tiek kiek jų dėl to nužudymo, bus, nei kokios jos bus, nei kiek ilgai tęsis. Ir laikas nėra nei vyksmo ar konkretaus įvykio skaičiavimo metodas. Metodai ir įvykių konkretizavimas - apribojimas, tėra mūsų susigalvoti (apriboti mūsų galimybėmis) būdai kažkaip skaičiuot/matuoti/vertinti laiką, bet tai neturi jokios įtakos laikui ar jo objektyvumui. Pvz.: bitei mums matomas televizoriaus vaizdelis (seno - analoginės TV - eilučių skleistinės tipo) yra beprasmis mirgėjimas, kai mums jis kuo puikiausiai sueina už judantį vaizdą. Dažnas naminis gyvūnas (katė ar šuo) daugiau reaguoja į garsą iš TV nei į vaizdą, nes jo suvokimas skiriasi nuo mūsų suvokimo (ne tik spalvinio, bet ir dažninio. Dažnis - atvirkštinė laiko funkcija). Tai, kad kažkas kažkaip savaip suvokia ar mato kažką nepakeičia to kažko savybių - objektyvumo.
Nežiniukas rašė:Čia aiškiai pasakyta, kad apie kažkokį „daiktinį“ objektą,
kaip tamsta išvedei, negali būti nei kalbos.
Taigi, kad ne. Keistuolis laiko objektyvumą bando paneigti prilygindamas laikč daiktui (materialiam, apčiuopiamam, apibrėžtam), o po to kai nesigauna to padaryti - sako, kad laikas neobjektyvus. Ar čia kyla tamstai kažkokia painiava dėl žodžių "objektyvus" ir "objektas"? Objektas tai nebūtinai konkretus dalykas. Tarkim erdvė. Tai - ne daiktas, tai - objektas. Jį gali apibrėžti ir net kažkiek pačiupinėti (čia daug pasakoti), bet jo negali kažkaip tarkuoti, kramtyti, perkelti kitus, atpjauti ir t.t. ką galėtum padaryt su materialiu daiktu. Objektyvus - tai nepriklausantis nuo mūsų supratimo, matavimo, kokių nors veiksmų procesas, objektas. Subjektyvus - priklausantis nuo mūsų supratimo, matavimo ar kitokų veiksmų. Kiekvieno mūsų suvokimas yra subjektyvus. Chrestomatinis subjektyvumo pavyzdys: 1 minutė ramaus miego palyginimui su 1 minute norint į tualetą, kai jis užimtas.
![Lächeln :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)
Nežiniukas rašė:Kai niekas nevyksta,
tai ir nėra ką skaičiouti,
net kaip laiką...
KADA taip galėtų būti "Kai niekas nevyksta" kai laiko nėra? Kas skaičiuotojas? Tas kurio nėra, nes laiko nėra?
Nežiniukas rašė:Nesuprantu!
Ko? Priežasties ir pasekmės ryšio? Ar apskritai - kad kiekviena priežastis tėra tik vienas mūsų pasirinktas taškas (gali būt net atskaitos taškas) begaliniame laike? Laiką reikia suvokt kaip begalybę - neturinčią nei pradžio nei pabaigos. Kiekvienas mūsų matavimas tėra mūsų subjektyvus pasirinkimas kažkokių taškų toje begalybėje, bet dėl to niekaip nekeičiantis tos begalybės. Kitas dalykas, kai "moksklynykai" pasakojantys pasakas apie "Didyjį sprogima", kaba apie tai, kad tada kažkas sprogo iš kažko nežinia kur, kada ir ko ir taip prasidėjo erdvėlaikis. Nu neprasidėjo. Jei kažkas sprogo, tai tas kažkas turėjo būti=egzistuoti laike, būti ervėje ir turėti ("turėti" - irgi laiko funkcija) dar bent kelis parametrus nusakančius to sprogimo savybes. Kitaip sakant - "Didžiajam sprogmui" būtina buvo turėti dar prieš sprogstant - egzistuoti, egzistuoti erdvėje, turėti energijos. O energija - irgi laiko funkcija.