Keistuolis rašė:Sukis rašė: Klaidinga nuostata, kad negalima vertinti objektyviai. Objektyviau už laiką nieko nėra...
Iš "Laiko esmės" pateiktas sakinys nekalba apie vertinimą objektyviai, kaip tamsta išvedi "nuskindamas" sakinio esmę. Ten pasakyta, kad laiką negalima vertinti, kaip objektyviai egzistuojantį. Vertinimas objektyviai (ar subjektyviai), reiškia viena – o "objektyviai egzistuojantis", reiškia visai kitą pasakymą! Taigi tamsta iškraipydamas pateiktą sakini, išvedi visą teoriją, apie tariamai „realiai egzistuojantį“ laiką.
Taip - mano klaida, kad nedarašiau žodžio "egzistuojantį". (Bliamba! Priminkit man užmušt tą, kuris sugalvojo automatinį autokorektoriaus įsijungimą) Bet... Jei jau darašei ir po to sekantį sakinį, kurio prasmė ir yra ta, kad laikas objektyviai egzistuojantis ir nėra nieko labiau už jį objektyviai egzistuojančio arba trumpiau - Objektyviau už laiką nieko nėra. Visas mano tekstas einantis toliau kaip tik ir aiškina, kad tik mūsų matavimai/skaičiavimai/vertinimai yra subjektyvūs ir tai neįtakoja laiko objektyvaus egzistavimo. Kam tiek triukšmo? Ar paprasčiau - nesupratai parašyto teksto esmės?
Keistuolis rašė:Kaip ne keista, keistuolis net nemėgina ką neigti! Reikia jums "laiko"- turėkitės.
Keistuolis nerašė straipsnio apie tai, kad JO NUOMONE laikas neegzistuoja objektyviai, t.y. neigė, kad laikas yra neobjektyvus? "Objektyvus" nelygu "objektyviai egzistuojantis"? Ir ypač kalbant apie laiką, kai žodis "egzistuojantis" reiškia laiko sąvoką. Taip - aš daug kur trumpinau, vadovaudamasis šiuo paprastu principu, kad neverta rašinėti "Laikas objektyviai egzistuojantis", nes tai reiškia "laikas objektyviai laike". Vienoj vietoj neteisingai nutrumpinau - mea culpa, mea maxima culpa...nors nekurie tai gali traktuoti kaip mano "krikščioniškumą", bet kam tiek triukšmo dėl to, kad paprasčiausiai nesupratot likusio teksto?
Keistuolis rašė:Kaip aš galėčiau jums uždrausti suprasti pasaulį taip, kaip jums smagiau? Na, o už pamokymą, kas yra objektyvu ir kas yra subjektyvu, greičiausiai atsidėkos "Nežiniukas".
Tai jei jau pripažįsti, kad kiekvienas turime savo subjektyvią nuomonę, tai prie ko čia kažkokie atsidėkojimai?
Keistuolis rašė:Mane visada stebino, kai kiti žmonės staiga pradeda man aiškinti, kaip aš galvoju. Ir lieka visiškai neaišku, kodėl jie drįsta man aiškinti, ką ir kaip aš mąstau? Sakau, gal tai elemetaraus gėdos jausmo stoka?
Vėl - jei jau pripažįsti nuomonės subjektyvumą, tai neturėtum stebėtis, kad ją kažkas laiko klaidinga ir, tuo labiau - paaiškina kodėl? Kam tos frustracijos? Paaiškinau kodėl ta Keistuolio nuomonė yra klaidinga. Kodėl aš dėl to turėčiau susigėsti? Dėl to, kad nesupratai toliau sekančio teksto?
Keistuolis rašė:Na čia tai net liežuvį vos nenurijau, taip išsižiojau!
Teiginys: "priežastis niekada nebus prieš pasekmę", yra tikra akademinė bomba!
Nu jei su žirneliais ir majonezu tai gal ne taip baisu
![Zwinkern ;)](./images/smilies/icon_e_wink.gif)
Keistuolis rašė:Mėginkim susigaudyti kaip tamsta sugebėjai viską apversti aukštyn kojom... Jei „nužudytas žmogus - priežastis“, kaip tamsta sakai, tai tamsta sukeiti vietomis pasekmę su priežastimi. Tai jau Nobelio premijos vertas dalykas.
Labai blogas mėginimas
![Lächeln :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)
Keistuolis rašė:Pats faktas, kad „nužudytas žmogus“, yra vien nužudymo fakto pasekmė. Pirmapradė žmogaus buvimo priežastis yra gimimas, kuris sugeneravo pasekmę – gyvenimą.
Nu čia daeisim taip iki speermatozoidų, paskui iki Darvinizmo, paskui išvis - iš kur visa tai...pirmapradizmo... Pasaka be galo. Juk ir kalbam apie begalinį laiką. Dar kartą kartoju, kad tokia buvo pasirinkta atskaitos pradžia, nesigilinant į tai kokioj valstybėj, kokioj planetoj ar galaktikoj tai įvykdyta. Elementariai - pasirinkta pradžia. Ir ji yra priežastis toliau einančių pasekmių. Pasekmės negali atsirasti prieš priežastį. Konkrečiai su nužudymu - negalima areštuoti ir net įtarti nužudžius kažką, kažko, kol žmogžudystė neįvyko. Kažkokios problemos tokį elementarų dalyką suprasti?
Keistuolis rašė:Manau, kad tai pakankamai ryškus pavyzdys, parodantis priežasties išsekimą savo esmėje per vyksmą. Tikiuosi, kad tamsta aiškiau, jog sukeitei pasekmę ir priežastį vietomis. Nes „nužudytas žmogus“ nėra priežastis, ir yra vien nužudymo pasekmė. Iš tos klaidos sekančios išvados, tikrai neišlaiko kritikos.
Auksčiau paaiškinau jau kas kaip. Kaip ir apie priežastį - Kada "išsenka"= nustoja egzistuoti žmogžudystė? Kiek laiko turi praeiti, kol ji "išsenka" ir tampa "nebežmogžudyste"? Kuo "baigiasi" žmogžudystė? Atgaivinimu? Ar visgi "neišsenka"? Čia beveik nevartojau matematinių dalykų, kuriuos gali daug kas nesuprasti. Vartojau išskirtinai logines sampratas. Priežastingumo principas yra pagrindinis ne tik pasaulio suvokimo/tyrimo/vertinimo principas moksle, bet tai ir logikos pagrindas - priežastis jei jau norit. Formaliosios logikos dalis - dedukcija, yra grynai priežastingumo principo taikymas. Kitos logikos dalys irgi niekaip tam neprieštarauja, nes negali prieštaraut. Kodėl kyla jums problemos su elementaria logika?
Nežiniukas rašė:Vėl šovė įdomi mintis:
kažina ar Snukis kada nors
pripažįsta savo klaidas?
Tiesiog neatsistebiu, koks
išvirkščias šito krikščioniško
pasaulio mąstymas!
Būtų labai malonu, jei tamsta sugebėtumėt logiškai paaiškinti iš kur taip tamstai susivaideno, kad mano klaidos ir krikščioniškas pasaulis kažkaip susiję. Ar čia tiesiog - tamstai per stambaus kalibro mintis pataikė?